Kalendar događanja Dubrovnika

izložba Stranice kao alternativni prostor ( Knjige časopisi i katalozi kao djelo umjetnika) po izboru i iz kolekcije Branke Stipančić
2026-03-11 11:00 - 2026-04-05 18:00 (Europe/Zagreb) | Lazaret, DUBROVNIK, Dubrovačko - neretvanska županija, 20000, Croatia (Local Name: Hrvatska)
U subotu 7. ožujka u Galeriji Otok, Art radionice Lazareti otvorena je izložba Stranice kao alternativni prostor ( Knjige časopisi i katalozi kao djelo umjetnika) po izboru i iz kolekcije Branke Stipančić.
Izložbu u Galeriji Otok možete pogledati do 3. travnja 2026., a radno vrijeme Galerije Otok je ( ponedjeljak – petak ) 11-18 h.
Umjetnici: Josip Vaništa, Julije Knifer, Mangelos, Ivan Picelj, Josip Stošić, Goran Trbuljak, Sanja Iveković, Dalibor Martinis, Mladen Stilinović, Vlado Martek, Božena Končić Badurina, itd.
Časopisi umjetnika: Anti-časopis Gorgona, a, Maj ’75, itd.
Kada su umjetnici počeli više ispitivati mogućnosti medija masovne komunikacije počeli su koristiti i „knjigu kao djelo umjetnika“, kao sredstvo u kojem su realizirali i putem kojeg su distribuirali svoje ideje. Umjetnike je privlačio tiskani materijal, njegova jednostavnost i funkcionalnost, neposrednost i demokratičnost. Za formu knjige i njezine karakteristike zamišljali svoje radove. Za vizualnu poeziju, naravno, knjiga je bila logično mjesto, ali knjiga je posebno odgovarala konceptualnim umjetnicima kojima je slijed stranica bio neophodan za tekstualne i fotografske radove, a koji su često nastajali u serijama. Stoga ne čudi da najširu upotrebu onog što nazivamo „knjiga kao djelo umjetnika“, „časopis kao djelo umjetnika“, „stranice kao alternativni prostor“, itd., možemo pratiti upravo tijekom sedamdesetih godina u vrijeme najveće koncentracije konceptualne i postkonceptualne umjetnosti. Nekoliko primjera „publikacije umjetnika“ u Hrvatskoj možemo naći 60ih godina. Prvenstveno, bio je to anti-časopis Gorgona, kojeg je izdavao Josip Vaništa, vođa neoavangardne grupe Gorgona aktivne u Zagrebu (između 1961. i 1966. izašlo je 11 brojeva), zatim izdanja pod nazivom „a“ izdavao je u Zagrebu pionir apstraktne umjetnosti Ivan Picelj (7 brojeva, 1962 – 1964), pa Maj ’75 kojeg je izdavala Grupa šestorice autora (1978 – 1984). „Maj“ se formirao skupljanjem pojedinih radova koje bi umjetnici izveli na formatu A4, a zatim zaklamali u publikaciju. Tako tekstualni radovi: koncepti, projekti, ironični i politizirani stavovi, pisani rukom ili otisnuti sitotiskom; jednostavni crteži, kolaži, i fotografski radovi u časopisu ne bi izgubili ništa od svoje prvobitnosti. „Maj ’75“ je bio na neki način kao izložba koja se drži u ruci i koja se može i kasnije vidjeti – zbirka radova na stranicama umjetnika koji su stranicu prihvatili kao svoj vlastiti, „alternativni“ prostor koji su sami kontrolirali. Časopisi su okupljali veći broj umjetnika i suradnika i imali su značajnu socijalnu dimenziju.
Publikacije iz 70ih nastale su u kontekstu promjena u umjetnosti koje su dovele do premještanja fokusa s fizičke strane umjetničkog djela na semantičku dimenziju rada. Mnogi su umjetnici tzv. „nove umjetničke prakse“ izdali tada po nekoliko knjiga (Josip Stošić, Sanja Iveković, Dalibor Martinis, Ivan Ladislav Galeta, etc), međutim samo je kod Gorana Trbuljaka, Mladena Stilinovića i Vlade Marteka knjiga zauzela važnije mjesto i proizveli su veću količinu.
Knjige su često rađene i umnožavane ručno, fotokopijom ili fotografijom. Izdavali su ih umjetnici samostalno, a tek nekoliko njih izdale su galerije naklonjene konceptualnoj i postkonceptualnoj umjetnosti (Galerija suvremene umjetnosti, Galerija studentskog centra i Galerija Nova, sve iz Zagreba). Pokazivale su se tada i danas na izložbama, jer se takva neoficijelna izdanja ne uzimaju u knjižare.
Gotovo sve publikacije proizveli su sami umjetnici ili kustosi, služeći se različitim tehnikama. One su izraz samoorganizacije umjetnika koja je bila dobrodošla u društvu sa slabo razvijenom galerijskim sistemom i (ne)pratećim izdavačkim pothvatima. Danas se situacija malo promijenila pa umjetnici ipak nalaze institucije koje im izdaju njihove radove u formi knjige umjetnika.
Kustosica: Branka Stipančić
_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _
Stranice kao alternativni prostor
Knjige, časopisi i katalozi kao djelo umjetnika
Izbor iz kolekcije Branke Stipančić, Zagreb
Galerija Otok, Art radionica Lazareti, Dubrovnik
Kustosica: Branka Stipančić

3. – 3. 4. 2026., Galerija Otok
Otvorenje izložbe: subota, 7. 3. u 19 sati
Radno vrijeme: PON – PET 11 – 18 sati

Postav izložbe: Branka Stipančić
Tehnički postav: Nikša Vukosavić
Voditelji programa Galerije Otok: Slaven Tolj i Srdjana Cvijetić
Vizualni identitet: Petra Milički
Grafička priprema: Iva Marija Jurić
a: Frana Supila 8, Dubrovnik
e: arl@arl.hr
t: 020-324-633
fb: @ARL.Dbk
ig: @arldu
w: arl.hr
Produkcija i organizacija: Art radionica Lazareti 2026.
Realizaciju izložbe omogućili Ministarstvo kulture i medija RH, Grad Dubrovnik. Rad ARL u 2026. podržava Zaklada Kultura nova.

Subotnja zimska jutra u Dubrovniku
2026-03-14 09:00 - 2026-08-01 13:30 | Grad Dubrovnik, Pred Dvorom 1, DUBROVNIK, Dubrovačko - neretvanska županija, 20000
Folklorni nastupi i tematski razgledi Grada tijekom zimskih mjeseci
Turistička zajednica grada Dubrovnika, s ciljem poticanja turističkih posjeta tijekom zimskih mjeseci, tradicionalno organizira Subotnja zimska jutra u Dubrovniku, koja počinju 8. studenog 2025. i trajat će do 28. ožujka 2026., uz folklorni nastup ispred crkve sv. Vlaha. Tematski razgledi Grada počinju 8. studenog te će se odvijati svaku subotu s početkom u 9.30 sati ispred TIC-a Pile na engleskom jeziku i u 12.30 sati na hrvatskom jeziku.
Tijekom mjeseca studenog tema razgleda grada biti će Kozmopolitski Dubrovnik. Dubrovnik, nekada rimokatolički grad gdje su se mogli nastaniti isključivo katolici, a Židovi uz posebna dopuštenja, izrastao je u pravi kozmopolitski centar. U povijesnoj jezgri grada nalazimo katoličke crkve, pravoslavnu crkvu, mesdžid te jednu od najstarijih aktivnih sinagoga u Europi. Različite religije – katolici, pravoslavci, muslimani i Židovi – ostavile su trag na povijest Dubrovnika, dok povijesna jezgra grada svjedoči o stoljetnom suživotu i toleranciji.
Napomena, dvije subote 6. i 13.prosinca neće se održati folklorni nastup ispred crkve sv. Vlaha, zbog preklapanja događanja.
Nakon tematskog razgleda grada sa stručnim vodičem, u 11.30 sati ispred crkve sv. Vlaha, Turistička zajednica grada Dubrovnika poklanja svim posjetiteljima i folklorni nastup, koji se u slučaju lošeg vremena neće održati. Više o pojedinačnim tematskim razgledima Grada možete pratiti na društvenim mrežama Turističke zajednice grada Dubrovnika. Zbog ograničenog broja sudionika, za navedene tematske razglede grada potrebno je prijaviti se na e-mail: tic.pile@tzdubrovnik.hr ili br.tel: +38520312011, najkasnije petkom do 17 sati.

ZBIRKA KVIZ - MALA RIZNICA HRVATSKOG SLIKARSTVA
2026-03-12 19:00 - 2026-05-17 20:00 | Umjetnička galerija Dubrovnik, Frana Supila 23, DUBROVNIK, Dubrovačko - neretvanska županija, 20000, Hrvatska
Organizacija izložbe: Galerija Klovićevi dvori, Umjetnička galerija Dubrovnik
Otvorenje: četvrtak, 12. ožujka u 19 sati
Izložba „Zbirka Kviz – mala riznica hrvatskog slikarstva“ predstavlja 68 vrhunskih umjetnina iz zbirke Borisa i Jelve Kviz, koja je, zahvaljujući njihovoj plemenitoj gesti, postala vlasništvo Galerije Klovićevi dvori. Zbirka sadrži kanonska djela u stilskom kontinuitetu od realizma, simbolizma i plenerizma (Bukovac, Medović, Crnčić, Kovačević. Vidović, Rački), Münchenske četvorice (Kraljević, Becić, Račić, Herman), zatim stilskog pluralizma međuraća poput ekspresionističkih primjera Proljetnog salona i umjetnika Praške grupe (Uzelac, Gecan, Trepše), euklidovskog oblikovnog pristupa i magijskog realizma sve do specifičnog korpusa mediteranskih tema intenzivne kromatike i senzualne morfologije (Job, Plančić, Babić, Uzelac). Sadrži djela Becića, Mišea i Uzelca trećeg desetljeća, te završava razdobljem Drugog svjetskog rata do sedmog desetljeća u rasponu od Vidovićeva i Šulentićeva intimističkog pristupa, te značajne dionice fantastičnog slikarstva Miljenka Stančića. Dva su djela Bukovčevih Pet ćutila, 1898. i Račićev Autoportret, 1906. pojedinačno zaštićena kulturna dobra, a sva su djela prisutna u relevantnoj literaturi o razdoblju i umjetnicima, te se provenijencija sakupljenih umjetnina može pratiti od njihova nastanka. Autorice i kustosice izložbe su Petra Vugrinec, muzejska savjetnica Galerije Klovićevi dvori i Danijela Markotić, viša kustosica Galerije Klovićevi dvori. Izložba će u Umjetničkoj galeriji Dubrovnik trajati od 12. ožujka do 17. svibnja 2026., a kustosica izložbe za Umjetničku galeriju Dubrovnik je Rozana Vojvoda, muzejska savjetnica Umjetničke galerije Dubrovnik.

Arkulin
2026-03-18 20:00 - 22:00 | Kazalište Marina Držića, DUBROVNIK, Dubrovačko - neretvanska županija, 20000, Croatia (Local Name: Hrvatska)
Ova komedija je nerazrješiva bez dolaska Negromanta. Svaki lik ima svoj fond replika i stavova koji se vrte u krug, a i unutar samog komada se ponavlja komička osnovica prizora kroz iste sukobe uzrokovane Ančicom i mirazom. Odmah na početku komada svi likovi su uspostavljeni i nema daljnjeg razvoja, sve je već izrečeno i odigrano. Postavlja se pitanje koliko dugo taj potencijalno beskonačan krug istih replika i stavova traje. Arkulin do besmisla odbija Ančicu, Marić do besmisla traži kontradotu, Vukava bez prekida javlja da ju on traži, Lupuđanin se uzrujava, zbog dunižanja…i svi se na jednak način ponovo uzrujaju i reaktiviraju.
Prva tri čina su prikaz njihove svakodnevnice koju oni „obogaćuju ” sukobom i agresijom u potrazi za smislom. To su sve likovi koji više nisu u naponu snage, nemaju što raditi, pa jedino što im preostaje je inzistiranje na vlastitom egu tj. vlastitom lik-tipu, vlastitoj maski- funkciji. Taj besmisao u predstavi će biti potenciran tako što njihov sukob traje već petstotina godina. Toga je najmanje svjestan Arkulin. On je lik koji jedini može razrješiti situaciju, ali to odbija. On potencira sukob jer u njemu kao tip hvalisavog vojnika uživa.
Egzistencije svih likova zarobljene su u klaustrofobiji mìra Arkulinove egocentrične iluzije. Tijekom najagresivnijih scena sukoba u predstavi vidimo ostale likove kako naglo odustaju, ponekad ispočetka vraćaju scenu jer nisu zadovoljni angažiranošću, u prijelazima scena samo sjede na sceni i čekaju da se nešto dogodi. Jedino Arkulin uživa u takvoj igri jer je zbog odustajanja ostalih Gospodar od place. Arkulin ih je izmorio. Oni su prisiljeni na igru, a iz prostora igre se ne može pobjeći. Jedino razrješenje koje se otvara je samouništenje Arkulina, njegove kuće, njegova tijela, teatra, iluzije života ostalih likova, a ideja harmonije ostalih likova može se uvesti samo uvođenjem nove iluzije preko Negromanta. Oni moraju redefinirati realnost kolektivno, a ne iz svojih tipova. Oni moraju stvoriti osjećaj novog kolektivnog realiteta.
Oni kao da su doživjeli sudbinu mediteranskih gradova. Moraju glumiti kulisu života kojeg više nema. Jer oni su protjerani iz „mìra”, pripadaju njihovoj povijesti, njihov život u njima više nije potreban, ali mìri u glavama su im ostali. Oni žive na groblju stavova, lik tipova, istih situacija te iste svakodnevnice.
Svi likovi su mrtvi i samo ponavljaju svoju egzistenciju. Propadanje fizičkog tijela je i unutarnje propadanje što se poklapa s vremenom korizme u komadu. Korizma i otvara preispitivanje vlastitog identiteta kroz odricanje. Ona i otvara mogućnost gubitka identiteta te time uvodi nešto novo. Gubitak nije negativan pojam već on otvara prostor novom realitetu, za novu iluziju. Pošto je potreban kolektivni čin svih likova kako bi se nešto promijenilo jer Arkulin jedini uživa u svijetu konstantno istog sukoba u kojem stalno „pobjeđuje ” zbog odustajanja ostalih.
Prostor Arkulina postavila bih na groblje, ispod čempresa. Arkulinova kuća je ustvari grob u kojem ima više stanovnika zakopanih kroz stoljeća. Nema mjesta za sve i vlasnik kuće/groba je onaj koji je prvi pokopan, a ostali od njega afitavaju mjesto u grobu. Svi likovi su umrli u različitim razdobljima od 15. stoljeća u Dubrovačkoj republici pa sve do danas, ali kao da nisu svjesni svoje smrti te se i dalje borbe za novac, imovinu, ljubav, posjedovanje i status. Zapeli su u međusobnim sukobima i materijalnim potrebama. Smrt ih nije spasila. Glavni junak tipični škrtac i hvalisavac Arkulin pokretač je većine tih sukoba jer kao da ne može odustati od svoje glumačke funkcije. Iz tog razloga svi se udruže te mu ukradu identitet. Promjenom scene i rasvjete odjednom vidimo ono što oni stvarno jesu – kosturi. Time se Negromant ne pretvara u Arkulina, već je negromancija da su se svi udružili i odlučili razrješiti sukob. Svi su Negromant i svi počinju živjeti novu iluziju kroz tretiranje Arkulina kao nekog drugog. Mi kao publika imamo i sloj značenja više – gledamo ples mrtvaca i shvaćamo kako je nebitno tko je tko jer na kraju svi završavamo isto.
Zajednička metateatarska kolektivna igra svih likova dovodi Arkulina do krize identiteta . Arkulin prestaje biti sudionik dramske radnje, već psihodramski postaje gledatelj verzije sebe u kojoj dobiva što želi uz ustupke koje sam nije spreman napraviti (gleda kako se ženi). On gubi svoj identitet koji se do tada izražavao kroz funkciju hvalisavog vojnika i škrtca i samoanalizira sebe. Kada ni to nije dovoljno uzimaju mu kuću kao sljedeći stupanj psihodramske terapije. A kuća nije prostor, već ljudi koji su ga napustili. Zatvaranjem zastora, ljudi i kuća nestaju. On ostaje sam. Na kraju pristaje na gubitak funcije kako bi opet postao lik.
Negromancija kojom ga jedino i mogu dovesti do toga jest isključenjem Arkulina iz igre te kolektivnom izgradnjom nove iluzije u kojoj su verziju Arkulina koji je hvalisavi vojnik I škrtac isključili. Zato će u predstavi svi likovi igrati Negromanta jer nije to strano tijelo koje uvodi novu realnost, već samim pristajanjem na novu iluziju, oni su njezini kreatori. Samosvijest može postojati samo kao posljedica priznanja koje joj priskrbljuju drugi. (Lada Čale Feldman; „U san nije vjerovati”)
I može se Arkulin pozivati kasnije na vlast i Grad, ali te iluzije Grada više nema jer u njegovom Gradu više nitko ne živi i o njemu nema tko posvjedočiti. On ostaje sam i nema više s kime igrati. Jedino može postojati I uži u suigru ako pristane na promjenu funkcije, ali po novim pravilima koja nisu njegova, već koja su mu izrežirali.

M. Pejnović

CNP Podgorica: Naličje
2026-03-18 20:00 - 22:00 | Kazalište Marina Držića, DUBROVNIK, Dubrovačko - neretvanska županija, 20000, Croatia (Local Name: Hrvatska)
Što nam se događa?
Rat klanova odnosi desetine mladih života. Kockarnice se otvaraju u nekadašnjim bibliotekama i kulturnim centrima, kladionice pored gimnazija. Droga kao sastojak iz bakine knjige recepata? Crnogorski mornari sinonim za kokainske lance. Ljudski život vrijedi samo onoliko koliko može da se naplati. Koža dužnika se suši na suncu da i ona bude unovčena.
Kako je došlo do toga?
Čovjek u kandžama mafija, bosova, dilera, zelenaša.
Oni postaju autoriteti, uzori i persone gratae.
Jedinica za uspjeh u životu je milijun.
Gdje smo zalutali?
U labirintu je Minotaur. Mi se nadamo da ga nećemo sresti. Da nas neće okrznuti zalutali metak ili eksplozija tko zna kome namijenjena. Djeca će stići u inostranstvo na vrijeme i izvući se odavde. Tražimo izlaz, a nemamo Arijadninu nit. Čekamo Tezeja da nas izbavi od Minotaura.
Kako se izlazi iz ovoga?
Naličje je priča o vremenu čiji je Bog postao novac, a molitva – stjecanje. O vremenu koje ne bira sredstva. O iscrpljivanju dužnika do posljednjeg centa. O čovjeku koji više ne vidi čovjeka. O čovjeku koji zaboravlja na postojanje. Priča o vremenu koje je izgubilo lice i koje više ne razlikuje lice od naličja.
Gospode pokaži nam put.
Boris Liješević
